Finanční deriváty jako nástroj hedgingu v energetice - Zezula, Jakub (2022)
Evropský trh s elektřinou prochází zásadními změnami v souvislosti s přechodem od konvenčních zdrojů výroby elektřiny k bezemisní produkci obnovitelnými zdroji. Rámec této transformace je tvořen energetickou politikou Evropské unie, v rámci které jednotlivé země dle svých možností naplňují své cíle. Přechod k bezemisní energetice je mezi jednotlivými zeměmi nerovnoměrný, což lze ilustrovat na příkladu trhu s elektřinou Německa a České republiky, kde Německo má stanovený jednoznačný plán uzavírání konvenčních zdrojů a významným způsobem navyšuje produkci obnovitelných zdrojů. Na druhé straně České republice zatím jednoznačná strategie chybí a spoléhá (i vzhledem k odlišným přírodním podmínkám) především na jádro. Nejistotu do energetických trhů vnesla rovněž pandemie Covidu-19 a válka na Ukrajině. Pro subjekty působící na trhu s elektřinou tento proces znamená zvýšenou nejistotu a nová rizika, která mohou znamenat ohrožení stability jejich peněžních toků. Prostředkem, jak se proti těmto rizikům zajistit, mohou být finanční deriváty. Ty zažily hlavní rozmach před finanční krizí roku 2008 po níž došlo ke zvýšení úrovně jejich regulace. Dominantní pozici mezi derivátovými kontrakty zaujímají úrokové a měnové deriváty. Disertační práce má za hlavní cíl prozkoumat využitelnost a využívanost finančních derivátů v rámci analýzy vzorku dat 17 evropských energetických společností. Výsledky ukazují rozdílnost druhu využívaného derivátového kontraktu v závislosti na typu zajišťovaného rizika. Zatímco k zajištění komoditního rizika dochází nejčastěji prostřednictvím forwardových a futures kontraktů, v případě úrokového rizika se jedná nejčastěji o swapové kontrakty. Zajištění měnového rizika probíhá především prostřednictvím forwardů.