Vyzbrojování států Visegrádu po rozpadu Varšavské smlouvy - Bednář, Jan (2020)
Tato bakalářská práce se zabývá vývojem obrany států Visegrádu po rozpadu Varšavské smlouvy. Jejím cílem je zhodnocení vývoje obrany jednotlivých států, které bylo provedeno na základě následujícího postupu: teoretické vymezení problematiky zbrojení, nahlédnutí do smluv platných pro daný region zabývajících se držením konvenčních zbraní, analýza zbrojního průmyslu na území Visegrádu a analýza vyzbrojování států V4. Ve stejném sledu jsou v práci strukturovány kapitoly. Provedeným výzkumem jsem došel k závěru, že v průběhu let od rozpadu Varšavské smlouvy vznikly v rámci států Visegrádu dva rozdílné směry v otázce obrany, z nichž jedním se ubírá Polsko a druhým zbytek zemí V4. Polský stát aktivně pomáhal budovat zbrojní průmysl své země a vyzbrojoval svou armádu takovým způsobem, že docílil stavu, kdy je schopen samostatné teritoriální obrany, splňuje závazky vůči Severoatlantické alianci a úspěšně vyvažuje síly s evropskými vojensky silnými státy. Ostatní státy Visegrádu zvolily spíše pasivní přístup ke svému zbrojnímu průmyslu. Jejich výdaje na zbrojení odpovídají hlavním cílům, kterými jsou: dokončení modernizace a následné vytvoření malých ale profesionálních armád, naplňování závazků vůči NATO a dorovnávání se s ostatními členskými státy aliance. Tato práce dokazuje, že vstup do Severoatlantické aliance byl pro každý ze států V4 klíčovým momentem ve vývoji jejich obrany. Pro Polsko členství v alianci znamená utvrzení strategického spojenectví se Západem umožnění účasti na společném vývoji konvenčních zbraní. Pro ostatní země V4 slouží členství jako bezpečnostní záruka a jako motor při rozvoji obrany svých států.